“И за мен времето е враг, но по друг начин. За останалите тече в една посока, а у мен се гърчи и извива, блуждае към земята, лъдето "никога" е по-истинско от "сега" ...”
“Х- Какво е любовен егоизъм?Y- Да си пълен егоист и да обичаш друг пълен егоист. Х - Ама това е невъзможно. Егоизмът означава само себелюбие.Y - Как да не е възможно?! За мен любовта е движеща креативна енергия, много по-силна от силата на егоизма. Ще я подхраня с още една доза егоизъм и дори ще прибавя утилитаризъм.Х - Ама как така? Любовта никога не може да бъде планувана.Y - Забрави да напишеш "краткотрайната". Забрави да кажеш и, че любовта е субективна. Аз обичам по един начин, мен ме обичат по друг. Какво нещо са думичките, а...?!Х - Не знам.Y - И аз. Затова ме обичай.X - Ама ти си голям егоист...Y - Затова те обичам.”
“По-голямата опасност за мнозина от нас не е, че целта ни е твърде висока и се проваляме, а че е твърде ниска и я постигаме.”
“Онзи живот, в който съмвам с кафе и компютърили мръквам с два пръста водка без флирт, не е моят.Той е сънят, в който само за кратко се лутам.Само за кратко - додето ме сепне прибоят.Затова, като мислиш за мен, си представяй чайка - спи в камънака солен, в синевата живееи сама си е път, и гнездо, и яйце и майка,а когато пищи се заслушай - всъщност пее.Като мислиш за мен ... По-добре не мисли горчиво.Слез на някоя схлупена гара и поръчай кафе със сметана,почерпи цигането - така безпричинно щастливо ...Аз не зная кой влак да изпусна и кой да хвана.”
“Айбо съвсем си прилича на куче... Продава се с необходимия софтуер.$1600. Всичко това звучи чудесно... Айбо ще се привърже към мен по милия си електронен начин. Ще бъда винаги сигурна,че имам до себе си същество, което ЧУВСТВА щастие, тъга, яд, страх и изненада. Не звучи зле дори и за човек. Е,няма да мога да го прегръщам, защото ще ми убива, но въобще за какво ми е да прегръщам когото и каквото и да било? Животът е толкова по-прост, лесен и ясен без меката, топла задължаваща ситуация, в която някой е увил ръце около теб...Колко прекрасен е светът! Ще си купя и печка с холограма на огън. Огънят изглежда толкова истински, а печката е черна и красива, като тези от миналия век... Никога, никога, дори и в най-смелите си мечти не съм си представяла, че ще живея в свят, подобен на този от книгите на Бредбъри, Азимов и Оруел.... Друго за Коледа май не ми трябва. Сега остава само да намеря нещо,в което да вярвам, но това не е проблем. Ако намеря-намеря. Ако не, не е голяма работа. Ще се отвличам с пазаруване, ядене, харесване, нехаресване, работене, мързелуване, обличане, събличане, тръгване, пристигане, поумняване, затъпяване, радване, натъжаване, обичане, намразване, събиране и разделяне, докато не ми падне батерията завинаги.”
“За кой ли път по този бряг преминахаедно момиче и едно момче,живели по 16 год.и значи общо 32. За кой ли път те спореха разпаленопо темата, наречена "съдба",и мислеха, че всичко са узналищом знаят, че съдбата е борба. И мислеха, че много лесно скриваттова, което крият всеки път,но вярваха, че докато са живите никога не ще се разделят. А от безкрайно старо време знай се -16 и 16 е 16,а никога не 32. Но има ли значение, когато света се гледа с 4 очии радостта е двойно по-голяма,а мъката наполовина гори? За кой ли път по този бряг преминахаедно момиче и едно момче,живели по 16 години,а общо, значи - 32. Край тях се смееше незабелязаноморето, този вечен великан -голямо, като обич неизказанаи синьо, като път неизвървян.”